‫זה בכיוון הזה.‬
‫עכשיו זה הסתבך.‬
‫- NETFLIX מציגה -‬
‫אני מבולבל, כי… חשבתי שזה בכיוון הזה.‬
‫אני מבולבל. אתה בטוח שזה הכיוון?‬
‫הלכתי בעקבותיך.‬ ‫-צריך ללכת בעקבות הכוכב.‬
‫עזוב אותך מהכוכב!‬
‫בפעם שעברה הלכנו חודשיים בעקבות כוכב שביט, ‬
‫והגענו ליוון!‬ ‫-מה אתה מתלונן?‬
‫לא היה שווה? החופים, מיקונוס…‬
‫אנשים יפים, מלהיבים…‬
‫זה פה. יש לי הרגשה. בואו.‬
‫יש לו הרגשה.‬ ‫-זה מה שמפחיד אותי.‬
‫הם עדיין חיים באורווה?‬
‫כן.‬ ‫-אני לא מנסה לעצבן, ‬
‫אבל יוסף היה יכול לקנות משהו יותר טוב.‬ ‫-באיזה כסף?‬
‫הוא נגר, לא?‬
‫כן, הנגר הכי גרוע בעולם.‬
‫פעם הזמנתי ממנו שולחן.‬
‫הוא היה כזה עקום שהשתמשתי בו‬ ‫כדי לאזן את השולחן הישן שלי.‬
‫ברצינות, 30 שנה ואף אחד לא יודע את הדרך?‬
‫זה רחוק מדי, גספר. אי אפשר לזכור.‬
‫לכן רק חיות באות למסיבות שלהם.‬
‫זאת תלמה!‬
‫תלמה! לא? זאת תלמה?‬
‫מלכיאור, מי?‬
‫לא, זו לא תלמה.‬ ‫-איזו תלמה?‬
‫בחורה רומאית שפגשתי בצליבה.‬ ‫קבענו להיפגש בבית של ישו.‬
‫מה, הזמנת אותה לבית של ישו?‬ ‫-מה הבעיה?‬
‫אני ברשימה, ויש לי 1+. ככה נהוג.‬
‫אתה לא יכול להביא סתם אחת‬ ‫למפגש משפחתי, מלכיאור.‬
‫גספר, בכל הבלגן, ‬
‫מי ישים לב לתלמה?‬ ‫-מה בלגן, איזה בלגן?‬
‫זה מפגש אינטימי.‬
‫זה ״פטי קומיטה״.‬ ‫-גם זה מעצבן.‬
‫מה?‬ ‫-מזמינים אותנו רק להטבלות, ‬
‫מסיבה לתינוק, מסיבה לכלה…‬ ‫כאילו אנחנו רווקות זקנות.‬
‫אתה מתחיל להישמע משוגע. קדימה, הולכים.‬
‫קשה לי.‬ ‫-מה?‬
‫הליכות ארוכות, לקנות מתנות, זה…‬
‫לקנות מתנות? ראינו אותך קוטף את זה שם.‬
‫הרגע קטפת את זה.‬ ‫-העיקר המחשבה.‬
‫הוא הבן של אלוהים.‬ ‫-הבן של אלוהים לא אוהב פרחים?‬
‫רק שתדע, הבאתי חטיפים לכולם.‬
‫קדימה. מה?‬ ‫-מלכיאור.‬
‫אתה אמגוש, לא מסעיד.‬
‫נשנושי השינקן שלי כאלה טעימים‬ ‫שאתה תרצה למרוח אותם על הפנים.‬
‫טמבל, הם יהודים ואתה מביא בשר חזיר?‬
‫אמרתי חזיר? אמרתי שינקן!‬
‫מי שלא רוצה לא חייב לאכול.‬
‫יהיו שם כאלה שסוגדים לשיווה.‬
‫הם יאכלו את זה. קדימה.‬ ‫-מי סוגד לשיווה?‬
‫די להתווכח!‬
‫חבר׳ה, שקט פה מדי.‬
‫לא נעים לי מתלמה, ‬ ‫להזמין אותה לכזאת מסיבה עלובה.‬
‫באמת שקט פה.‬
‫משעמם.‬ ‫-טוב, אולי…‬
‫בואו נלך.‬ ‫-לא!‬
‫לפני שמישהו יראה אותנו.‬ ‫-לא. ניכנס, ‬
‫ונגיד שעצרנו לרגע ושיש לנו תכניות אחרות.‬
‫כן, תכניות אחרות.‬ ‫-אילו?‬
‫הבנת, גספר?‬ ‫-כן. הכול בסדר.‬
‫טוב, קדימה.‬ ‫-קדימה.‬
‫הדלת פתוחה.‬
‫זה לא פה.‬ ‫-זה כן.‬
‫איזה חושך.‬ ‫-הלו?‬
‫הפתעה!‬
‫אוי, זה בטח כאב.‬ ‫-השתגעת?‬
‫הבהלת אותי!‬ ‫-דפקת לי את הלסת!‬
‫מלכנו, ברך אותנו…‬ ‫-מה זה?‬
‫לא!‬ ‫-זה לא ישו, דודה.‬
‫אתה חזק, לעזאזל!‬
‫יש לך דמנציה, דודה?‬
‫יומולדת שמח…‬ ‫-זה לא הוא, דודה!‬
‫די, דודה.‬
‫די. תאספי את פתיתי הפפירוס מהרצפה, טוב?‬
‫מספיק.‬ ‫-זאת עבודה קשה.‬
‫תיכנסו. מסיבות הפתעה‬ ‫לא יכולות להתחיל באיחור.‬
‫איחרתי בגלל שקניתי‬ ‫את הפרחים היפים האלה.‬
‫כולם הביאו פרחים?‬ ‫-אבל שלי בכל מיני צבעים.‬
‫כולם צבעוניים.‬ ‫-לא.‬
‫מה המצב, שלושת החכמים?‬ ‫-היי, יוסף.‬
‫רוצים לשתות משהו?‬ ‫-כן, בסדר.‬
‫מה יש לך?‬
‫יש מים.‬ ‫-מים?‬
‫ממפל המים הסמוך.‬
‫הוא קטן, אבל הסלעים מסננים את המים.‬
‫הם טעימים.‬ ‫-אבל זה מים.‬
‫אין יין כי ישו עוד לא מחולל נסים.‬
‫מעניין איך ישו יתמודד עם זה‬ ‫שהוא הבן של אלוהים. יעשה נסים, וזה.‬
‫הוא יהיה בסדר.‬
‫הוא חמוד.‬ ‫-הבהלת אותי.‬
‫באמת.‬ ‫-אדבר איתו, ‬
‫כי כתבתי בשבילו נאום, מכל הלב.‬
‫אתה כתבת?‬ ‫-הוא יפה.‬
‫הוספתי ציורים. נראה לי שהוא יבין.‬
‫הוא בן 30, יוסף.‬ ‫-30!‬
‫איך שהזמן טס.‬
‫כן…‬ ‫-זה מור?‬
‫שוב הבאתם מור?‬ ‫-מותק…‬
‫רק רגע.‬
‫מה רע במור?‬ ‫-מישהו חייב להגיד את זה.‬
‫קודם פרחים, עכשיו מור…‬
‫בשנה הבאה אביא משהו אחר.‬ ‫-תירגע…‬
‫זה בסדר?‬ ‫-אמרתי לך.‬
‫מה אמרת?‬ ‫-בלתה…‬
‫אל תגיד לי ״בלתה״.‬
‫קצת כבוד למלוכה, מרים.‬ ‫-השתנית.‬
‫מרים, הוא מלך!‬
‫זה עלה לו לראש.‬ ‫-די, בבקשה!‬
‫אמרתי לך.‬ ‫-הבאתי את האוכל שביקשת.‬
‫רואה? הוא מחבב אותי.‬
‫בוא נראה. זה בלי חזיר, נכון?‬
‫ריח טוב.‬ ‫-זה טוב?‬
‫בן זונה…‬
‫מעולה. ללקק את האצבעות.‬
‫מעולה. מה יש בזה?‬
‫זה…‬
‫סויה. זה סויה.‬
‫מלכיאור הכין את זה.‬ ‫-סויה, מה?‬
‫כן, סויה.‬ ‫-איך אתה מכין את זה?‬
‫טוב… זאת רולדה. השם אומר הכול.‬
‫מגלגלים את הבצק עם הסויה, וזהו.‬
‫ואופים את זה.‬ ‫-אבל איך אתה מכין את הסויה?‬
‫מה אני, פלמירניה?‬
‫הזמנתי גם אותה.‬ ‫אתה לא רוצה לגלות את המתכון?‬
‫טוב, סויה זה אינדיבידואלי.‬ ‫-אל תדבר שטויות.‬
‫גלה לי.‬
‫לא אכלתי כזה. זה טעים.‬ ‫-אני…‬
‫אני אוהב להכין את זה…‬ ‫אני אוהב סויה מהשדה.‬
‫את יודעת?‬ ‫היא חיה בשדה, היא יכולה להתעמל, ‬
‫לאכול עשב, לשתות מים מהנחל, ‬
‫עד שהיא מגיעה לגיל מסוים ולמשקל מסוים, ‬
‫ואז שוחטים אותה.‬ ‫עורפים לה את הראש עם גרזן, ‬
‫שוחטים את הסויה וזהו. נכון?‬
‫כן, זהו.‬
‫עורפים לה את הראש? לא הבנתי.‬
‫זה סוד במשפחה של מלכיאור. נכון?‬
‫סוד של אימא שלו. את מכירה אותה.‬
‫אימא שלך לא גידלה חזירים?‬
‫זה סויה.‬ ‫-שקט!‬
‫ישו הגיע.‬
‫תתחבאו.‬
‫כבו את האור.‬
‫הפתעה!‬ ‫-הפתעה!‬
‫זין!‬
‫אוף, לאונור…‬
‫אתם מנסים להרוג אותי?‬ ‫-אני לא אשרוד את המסיבה הזאת.‬
‫מלכנו, ברך אותנו…‬ ‫-מה נסגר איתך, דודה?‬
‫איפה ישו?‬ ‫-הוא בילה 40 יום במדבר, ‬
‫אבל הוא תכף יחזור.‬
‫מותק, 40 יום זה המון זמן.‬
‫למה? מה קרה?‬
‫הוא מחפש את עצמו. תן לו.‬
‫כן, אני פשוט מודאג. אני אבא שלו, מרים.‬
‫כולנו יודעים. תפסיק.‬
‫בתור אבא, אני מרגיש…‬ ‫-אתה סתם…‬
‫היי.‬ ‫-אלוהים…‬
‫יש לך משהו פה.‬
‫מה, באמת הזמנת אותו?‬
‫ציפית שלא אזמין את אבא שלו?‬
‫אבא שלו?! את צוחקת עליי, מרים?‬
‫הוא אמר שהוא לא יבוא, יוסף.‬ ‫-רגע, הוא אמר שהוא לא יבוא?‬
‫מתי דיברת איתו?‬ ‫-טוב…‬
‫מה ״טוב״, מרים?‬ ‫-לא יודעת. אתמול.‬
‫אתמול? איך?‬ ‫מרים, הייתי איתך כל היום.‬
‫תגידי את האמת, מרים.‬ ‫-אתה כזה מעצבן.‬
‫אני מעצבן?‬ ‫-אתמול בלילה. לא חשוב.‬
‫בלילה.‬ ‫-אה, בלילה?‬
‫כן.‬ ‫-בזמן שישנתי?‬
‫ערב טוב.‬ ‫-זין…‬
‫ערב טוב. הכול טוב?‬ ‫-כן.‬
‫הבאתי לכם מתנה קטנה.‬
‫תודה. לא היית צריך.‬ ‫-באמת שלא.‬
‫לשנינו.‬ ‫-הופה… יופי, תודה.‬
‫עטיפה יפה. אהבתי את הבד.‬
‫תראה, יוסף! נכון אמרתי לך‬
‫שאנחנו צריכים ציור בשביל לקשט את הבית?‬
‫זאת המשפחה שלנו.‬
‫אני זוכר שאמרת את זה.‬
‫מה? אתה זוכר?‬ ‫-זה מטבע לשון.‬
‫אתה מצותת לשיחות שלנו?‬
‫אל תעשה מזה עניין.‬ ‫-זאת חדירה לפרטיות, ‬
‫שימוש לרעה בכוח!‬ ‫-אהבנו.‬
‫כן, זה יפה.‬
‫תודה רבה.‬ ‫-אני שמח שאהבתם את זה.‬
‫אני שמח.‬ ‫-זה ממש יפה.‬
‫תראו, אני רק חצי מצויר!‬
‫זאת אמנות.‬ ‫-אמנות?!‬
‫האמן לא הספיק לסיים לצייר את כולם.‬
‫לא הספיק… גם כן אמן.‬
‫מי זה האמן הזה?‬ ‫-אני.‬
‫אתה לא אמור להיות כל־יכול?‬
‫הוא לא אמור להיות מושלם?‬
‫בקושי מספיק לסיים לצייר מישהו…‬
‫היו לי הרבה דברים לעשות, יוסף.‬
‫הוא מתגרה בי, מרים.‬
‫הבאתי גם ״כנפי מלאכים״.‬
‫לאכילה, לא לתעופה!‬
‫רגע…‬ ‫-״לא לתעופה״!‬
‫מרים, בבקשה!‬ ‫-איפה חוש ההומור שלך?‬
‫זאת בדיחה עתיקה מימי נוח!‬
‫אספר לישו, שיפיץ את הבדיחה.‬
‫תרגיש כמו בבית.‬ ‫-זה בערך נכון.‬
‫מה הוא רוצה מהחיים שלי?‬ ‫-אל תהרוס את המסיבה!‬
‫בסדר. היי, שמע!‬
‫סיימת את מופע הסטנדאפ שלך?‬
‫הנה מחיאות הכפיים שלך. עכשיו לך מפה!‬
‫מה קורה פה, חבר׳ה?‬
‫בן שלי!‬
‫הפתעה!‬ ‫-הפתעה!‬
‫היי…‬
‫בני! תביא חיבוק!‬
‫וואו! כולם פה!‬
‫זה אף אחד. לך מפה.‬ ‫זה אף אחד, חבר׳ה.‬
‫יֶש אמר שכולם יִשנו.‬ ‫-אני צריכה לשיר שוב?‬
‫לא, דודה.‬ ‫-איזה חמוד. אהבתי את התלבושת.‬
‫למי יש יומולדת?‬ ‫-לאף אחד. לי.‬
‫אתה מפלצת! לא סיפרת לי!‬ ‫לא קניתי לך מתנה!‬
‫השיער שלך התבלגן לגמרי.‬ ‫-הוא משוגע…‬
‫מי זה? לא תכיר לנו את החבר שלך?‬
‫מי זה?‬
‫אני אורלנדו.‬ ‫-נעים מאוד.‬
‫מה העניינים?‬
‫אין צורך. הוא לא יישאר.‬
‫מאיפה הוא?‬
‫מהמדבר, אבא. אתה לא מכיר אותו.‬
‫מה פירוש?‬ ‫-מהמדבר. אני…‬
‫דודה לופיטה!‬ ‫-הוא מתרומם?‬
‫כי הקודם היה כושי.‬ ‫-לא…‬
‫אל תשים לב.‬ ‫-עזוב אותה.‬
‫תאכלי את זה.‬
‫קחו אותה מפה!‬
‫גם דודה שלי מדברת ככה‬ ‫על מצורעים ושמאלנים.‬
‫תחזרי אחר כך.‬
‫אימא, את חייבת להודיע על דברים כאלה.‬
‫איך יכולתי לדעת‬ ‫שתבלה 40 יום במדבר? 40 יום!‬
‫בלי אף מילה! תאר לך איך הרגשתי.‬
‫את צודקת. סליחה.‬
‫עשית לי מסיבה ממש יפה.‬
‫סליחה, אימא.‬
‫אבל איך ידעת שאחזור היום?‬
‫דוד שלך…‬ ‫-הופה.‬
‫דוד ויטוריו! התגעגעתי!‬ ‫-היי, גבר.‬
‫מה שלומך?‬
‫אני בסדר.‬ ‫-כן?‬
‫מה הזקן הזה?‬ ‫-אהבת?‬
‫כן, מאוד.‬ ‫-זה מהמדבר.‬
‫גידלתי אותו קצת.‬ ‫-גידלת…‬
‫אבל למה גילחת את החזה?‬ ‫-זה… בשביל לשחות.‬
‫לשחות?‬ ‫-ישו!‬
‫בני היקר, ישו! בני הגדול.‬
‫הבן שאני אוהב ומטפח כבר 30 שנה.‬
‫בן, יש לי מתנה בשבילך.‬
‫אבא עשה משהו יפה בשבילך.‬
‫וואו, בשבילי?‬ ‫-כן, בשבילך.‬
‫איך זה עובד?‬ ‫-שמע, בן.‬
‫תראה. במיוחד בשבילך.‬
‫הבנו את העיקרון.‬
‫הבנו. זה חליל מסורתי.‬ ‫-תודה רבה.‬
‫גם אני הבאתי לך מתנה. הנה היא.‬
‫תראה.‬ ‫-מה זה!‬
‫אפשר לנגן ביד אחת. תראה.‬
‫איזה יופי!‬
‫אתה יכול לחלל ככה, יוסף?‬
‫אין מה להשוות. זה שונה.‬
‫כן, שונה לגמרי.‬ ‫יום אחד אלמד אותך לנגן ביטלס.‬
‫מה זה?‬ ‫-יֶש!‬
‫אני מאוהב במשפחה שלך.‬
‫סיפרתי לדודה לופיטה איך הכרנו.‬ ‫לא נראה לי שהיא הבינה.‬
‫אין צורך.‬ ‫-איזה סיפור יפה!‬
‫זה לא כזה מעניין.‬
‫בטח שכן!‬ ‫-למה שלא נאכל?‬
‫עמדתי לספר לה עלינו.‬
‫לא!‬
‫לא, השתגעת?‬
‫למה?‬ ‫-עמדתי לספר על…‬
‫זה לא מעניין אף אחד.‬ ‫-תן לו לדבר, אני רוצה לדעת.‬
‫הוא לא יודע לספר.‬ ‫-מה פתאום?‬
‫התרחצתי בנווה מדבר.‬ ‫-הוא לא יודע לספר.‬
‫הייתי בעירום.‬ ‫-ואז?‬
‫ואז ביקשתי ממנו הנחיות.‬
‫והוא נתן לי אותן.‬ ‫-ועוד איך נתתי.‬
‫נתתי לו ובגדול.‬
‫דודה לופיטה!‬
‫״מלכנו, ברך אותנו…״‬
‫אל תשפכי!‬ ‫-זה לא זה!‬
‫מספיק עם זה!‬
‫תני לי את זה.‬ ‫היא תמימה, היא לא מבינה.‬
‫תני את היד…‬ ‫-ישו, אני רוצה להגיד לך משהו.‬
‫שיחה רגישה מתקרבת.‬
‫תירגע, תמלא את הלב באהבה, ותתכונן.‬
‫שמע, שמור על ראש פתוח.‬ ‫-שמור על ראש פתוח.‬
‫ראש פתוח.‬ ‫-טוב, בסדר.‬
‫איזה מעצבן. טוב, מה קורה?‬
‫בני…‬ ‫-כן.‬
‫אביך, הדוד ויטוריו ואני‬ ‫רוצה לדבר איתך ביחידות.‬
‫מה קורה?‬
‫זה חשוב, בני.‬ ‫-אז תגידי.‬
‫נושא רגיש. נודע לי ש…‬
‫מצאת את היומן שלי?‬
‫חיטטת לי בחפצים?‬ ‫אני לא מחטט במגירות שלך!‬
‫אין שום דבר ביומן שלי, בשם אלוהים!‬
‫איזה מעצבן! אין שום פרטיות בבית הזה!‬
‫זאת הסיבה שאני עוזב!‬
‫אני היחיד שאסור לו לקיים יחסים?‬
‫ישו…‬ ‫-זה פשע, שיש לי חלומות?‬
‫אסור לי לפנטז על בן־דוד?‬ ‫לא זורם לי דם בעורקים?‬
‫איזה יומן?‬ ‫-לא מצאת אותו?‬
‫זה לא יומן.‬ ‫-אין שום יומן, חבר׳ה!‬
‫אין לי יומן! שיואו!‬
‫חשבתי שזה זמן טוב לנהל שיחה.‬
‫זה הכול? אז בואו נדבר פה.‬
‫לא פה, בן. בוא נדבר בחדר, בבקשה.‬
‫למה?‬ ‫-עדיף ככה.‬
‫בואו נלך.‬ ‫-אורלנדו, תרגיש בבית.‬
‫אני מסתדר עם כולם, אתה כבר יודע.‬
‫לופיטה ואני כבר חברים טובים.‬
‫אני גם חולה על התכשיטים של המלך הזה.‬
‫זה זהב.‬
‫מה ׳תה אומר…‬
‫אני לא מאמין. איזו אבן זאת?‬
‫בן, אתה יודע שאנחנו‬ ‫אוהבים אותך מאוד, נכון?‬
‫מותק…‬
‫תני לי לדבר.‬
‫אני אגיד. אני…‬
‫טוב.‬ ‫-התכוננתי…‬
‫לזה שלושים שנה, אז…‬
‫פשוט אגיד את זה.‬
‫ישו, ‬
‫אני רוצה לספר לך ש…‬
‫אני אבא שלך.‬ ‫-בן של זונה!‬
‫מה זה היה?‬ ‫-יא בן של זונה!‬
‫מה?‬ ‫-הוא ידע שאני רוצה לספר לו, מרים!‬
‫הוא כבר יודע גם ככה.‬
‫אבל סיכמנו שאני אספר לו!‬
‫מה? הדוד ויטוריו הוא אבא שלי?‬
‫אין דוד ויטוריו. אני אלוהים.‬ ‫-הוא לא יודע איך לדבר!‬
‫אני המצאתי את הדיבור, חבוב.‬
‫אתה כזה מלא בעצמך. אין לך שום טקט.‬
‫שמע, בן…‬ ‫-בן חורג.‬
‫הוא מקסימום הבן החורג שלך.‬
‫אתה אב נעדר!‬ ‫-מה נעדר?‬
‫אני נמצא בכל מקום. אני תמיד כאן.‬
‫כשהוא עושה ביד, אני לצדו.‬
‫מה? זה לא לעניין.‬
‫הוא כזה גס רוח, הוא…‬
‫די.‬
‫זהו? כבר לא מכבדים אחד את השני פה?‬
‫אימא, אני רוצה להבין.‬
‫הדוד ויטוריו הוא אלוהים?‬
‫אין שום דוד ויטוריו! סליחה.‬
‫המצאנו את הסיפור הזה כדי לא לבלבל אותך.‬
‫אני גם אלוהים וגם אבא שלך.‬ ‫זה מה שאתה צריך לדעת.‬
‫ומה עם יוסף? מה הקשר המשפחתי בינינו?‬
‫יוסף הוא… איך לומר?‬ ‫הוא תחליף־אב.‬
‫מטריף אותי כשהוא מדבר ככה!‬
‫הוא כמו בייביסיטר.‬ ‫-אני אזרוק עליו שידה!‬
‫נסה לבנות מדרגות לולייניות, או מטבח פתוח.‬
‫אני אשבור עליך קרש, יא שמוק!‬
‫פלוץ שלי הכחיד את הדינוזאורים.‬ ‫-תזדיין!‬
‫אז אתה ואימא שלי…‬
‫לא.‬ ‫-לא?‬
‫לא קרה בינינו כלום.‬
‫כלום.‬ ‫-כלום.‬
‫בבקשה. לא.‬
‫טוב…‬
‫מה?‬ ‫-מה ״טוב״?‬
‫טוב…‬ ‫-מה ״טוב״?‬
‫שכחת את ה…?‬ ‫-על מה הוא מדבר, מרים?‬
‫מה?‬ ‫-מרים, מה זה?‬
‫אני… חדרתי אליה.‬ ‫-מה אמרת, יא מגעיל?‬
‫תחזור על מה שאמרת!‬ ‫-תפסיק!‬
‫אתה לא מכיר אותי!‬ ‫-יוסף!‬
‫השתגעת או מה?‬
‫תירגע!‬ ‫-קצת כבוד!‬
‫אני יכול לחדור גם אליך.‬ ‫-יש לי חברים רומאים!‬
‫מרים, תרגיעי את יוסי.‬
‫אני אראה לך ״יוסי״!‬ ‫-יוסי…‬
‫אני מכין ידיות לגרזנים!‬ ‫-היי!‬
‫אל תתעסק איתי!‬ ‫-מספיק!‬
‫הילד כולו מיואש. אתה מרוצה?‬ ‫-אני לא מבין כלום!‬
‫חמודי, לפני שלושים שנה, ‬
‫המלך גבריאל אמר שאני אלד‬ ‫את הבן של אלוהים, ואני הסכמתי.‬
‫ואז, אבא שלך…‬
‫כלומר אביך המאמץ, יוסף, ‬
‫הגבר הכי טוב שפגשתי בחיי, גם הסכים.‬
‫אני הבן של אלוהים?‬ ‫-בדיוק.‬
‫עכשיו אני צריך שתפיץ את הבשורה.‬
‫איזו בשורה?‬ ‫-שלי.‬
‫אתה תפיץ לאדם אחד, ‬ ‫שיפיץ אותה לעוד שניים, ‬
‫שיפיצו אותה לארבעה, וכו׳.‬
‫זה עוקץ פירמידה?‬
‫תירגע, בן. לחיים יש תכניות אחרות בשבילך.‬
‫ומה עם התכניות שלי?‬
‫מה עם החלומות שלי? הייעוד שלי?‬
‫איזה ייעוד?‬ ‫-טוב ששאלת, אימא.‬
‫זה בדיוק מה שעשיתי במדבר. חיפשתי את עצמי.‬
‫מה שהבנתי, בעזרת אורלנדו, זה ש…‬
‫אני רוצה להתמחות בג׳אגלינג.‬
‫מה?‬ ‫-ג׳אגלינג…‬
‫עזוב אותך מג׳אגלינג.‬ ‫עכשיו יש לך כוחות־על.‬
‫מה פירוש?‬
‫תנו לי רק…‬
‫מה?‬ ‫-מה אתה עושה?‬
‫לא, כלום. רק…‬
‫רואים את זה?‬
‫זהו.‬
‫הוא משוגע. מה…‬
‫הזרוע שלך, יוסף!‬ ‫-מה עשית?‬
‫יוסף, תירגע.‬
‫מה זה?‬
‫מה עשית לאבא שלי?‬
‫תישאר איתי. תסתכל עליי.‬
‫תישאר איתי.‬ ‫-זאת היד שלי?‬
‫תראו!‬ ‫-״אנשי האל…״‬
‫תחבר אותה בחזרה. תעשה נס.‬
‫אף פעם לא עשיתי את זה. סלח לי, אבא.‬
‫תירגע!‬
‫תירגע. אל…‬
‫נראה לי שזה הצליח.‬
‫חתיכת מזדיין!‬
‫זה היה קל.‬ ‫-זה כואב!‬
‫אני עשיתי את זה?‬ ‫-אל תעשה את זה שוב בחיים!‬
‫אם תעשה את זה שוב, אני…‬
‫הוא עשה את זה שוב!‬
‫למה אתה עושה את זה?‬ ‫יוסף, תישאר איתי.‬
‫תראו את היד!‬
‫יוסף, לא!‬
‫יוסף.‬
‫תחזיר אותה! זה כואב!‬ ‫-רגע!‬
‫צריך לסובב. זה לא עניין של כוח.‬
‫רואה?‬
‫זה מוצא חן בעיניי.‬ ‫-אמרתי לך.‬
‫אתה צריך להבין שעכשיו גם אתה אל.‬
‫אבל…‬ ‫-עכשיו אתה מסוגל לעשות כל דבר.‬
‫אני יכול לצאת למסע עם אורלנדו?‬
‫כמעט כל דבר.‬
‫חמודי, עכשיו מצפים לך אתגרים אחרים.‬
‫לא יודע… אהבתי את החיים הקודמים שלי.‬
‫לא בטוח שאני רוצה אתגרים חדשים, אימא.‬
‫אבל להיות הבן של אלוהים זו ברכה.‬
‫הייתי מעדיף להיות הבן של יוסף.‬
‫תמצוץ לי!‬
‫ליוסף אין כסף, ‬
‫אין לו כוח, אין לו כישרון, ‬
‫גם לא מכבדים אותו בקהילה, ‬ ‫הוא לא מתבייש להיות מוגבל, ‬
‫אבל בזכותו אני מי שאני.‬
‫תודה, בן שלי. גם אני אוהב אותך.‬
‫היה לי בכלל חופש בחירה בחיים?‬
‫או שהכול נקבע מראש‬ ‫ע״י אנשים שבכלל לא התייעצו איתי?‬
‫אני יודעת שהפלנו עליך הרבה, ישו, אבל…‬
‫לחיים שלך יש ייעוד נעלה.‬
‫אני צריך לחשוב.‬
‫תני לו לחשוב לבד קצת.‬ ‫-טוב.‬
‫נלך.‬ ‫-טוב.‬
‫בוא נלך. ישו רוצה להרהר בזה.‬
‫בטח. אתם יכולים ללכת.‬
‫הוא רוצה להיות לבד.‬
‫כן, אבל במקרה שלי, זה לא באמת משנה.‬
‫״אעזוב״ אותו.‬ ‫-תן לי לדבר איתו.‬
‫היי.‬
‫היי…‬ ‫-אוי, סליחה, בן.‬
‫הייתי שקוע במחשבות.‬ ‫-סליחה.‬
‫אתה יכול להקיש באצבעות, ככה?‬
‫תרים את היד. תן את היד שלך, בני.‬
‫היי, המים הפכו ליין!‬
‫תודה, בן.‬
‫יוסף…‬
‫אתה שומע? מה זה?‬ ‫-אני שומע.‬
‫״אלוהים הוא טוב מאוד‬
‫ברא את העולם בשבעה ימים‬
‫ואחרי כמה זמן‬
‫הוא הטביע את הילדים שלו‬
‫הוא ברא את אדם וחוה‬
‫שהשתגלו ביניהם‬
‫אם כולם בני משפחה אחת, ‬ ‫איך זה שאנחנו בכלל קיימים?‬
‫אל תחשבו על הפרטים‬
‫העיקר האמונה‬
‫אלוהים הוא כל־יכול, ‬ ‫זה לא חייב להיות הגיוני‬
‫ישו הנוצרי, בנו הבכור, הוא פשוט מדהים‬
‫במדבר הוא גילה כמה גדול… הכוח שלו!״‬
‫יופי!‬ ‫-בראבו!‬
‫תודה.‬
‫אני עוד עובד על החרוזים.‬
‫זה עוד ישתפר.‬
‫אחר כך אשיר לכם עוד.‬
‫כתבתי שיר ממש דתי, על גשם של גברים.‬
‫אתם תאהבו.‬ ‫-יופי.‬
‫בואו נאכל.‬ ‫-נאכל!‬
‫בואו נאכל!‬
‫מה, עוד לא התחלנו?‬
‫אתה יכול לנגן בזה?‬
‫עם זה…‬
‫אני יכול לאזן את האורגן. הוא מתנדנד.‬
‫יוסף, הצליח לך!‬
‫חבר׳ה, זאת תלמה.‬
‫היי! נורא קשה למצוא את הבית שלכם!‬
‫אבל בסוף מצאתי אותו, והנה אני.‬
‫איזו תלמה?‬ ‫-תלמה, ידידה.‬
‫ידידה שלי.‬
‫תאכלי משהו?‬ ‫-אצלי משלמים מראש.‬
‫לא אמרתי לך להתלבש צנוע?‬
‫כן, וזה באמת צנוע.‬ ‫-לא קר לך?‬
‫לא, דווקא חם לי.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫ככה יפה לך.‬ ‫-אף פעם לא קר בחדר המיטות.‬
‫נעים מאוד, מרים.‬ ‫-את מהבחורות של פונטיוס?‬
‫לא, מרים היא האימא של חתן השמחה.‬
‫אימא שלו ובעלת הבית.‬
‫בעלת הבית? כל הכבוד.‬
‫את יכולה לעשות פה קופה.‬
‫מה פירוש?‬
‫היא רק מתפעלת מכמה שאתם דתיים…‬
‫מרים היא בתולה, אז בבקשה…‬ ‫-בתולה?!‬
‫שנתחיל?‬ ‫-קדימה.‬
‫אני אטפל בזה.‬ ‫-בוא הנה, יש לי דיבור איתך.‬
‫יש לי עמלה של 30%. יש לכם יין נתזים?‬
‫כן, יש לנו יין.‬
‫לאונור, הנה.‬
‫אני אבא של ישו.‬
‫מגניב.‬ ‫-אני בונה רהיטים מיוחדים.‬
‫אם תצטרכי משהו, רק תגידי.‬
‫ברור שהיא לא זונה!‬
‫היא סתם רעבה.‬
‫היא או זונה או בת יענה. תחליט.‬
‫היא סתם בחורה, ‬
‫שלא רוצה לחיות תחת הדיכוי‬ ‫של השיטה המאצ׳ואיסטית שלך, ‬
‫בחברה שבה אתה חי.‬ ‫-כן?‬
‫אז תגיד לה ש…‬
‫אלוהים ישמור.‬
‫…שתכבד את הכללים של החברה הזאת היום!‬
‫מלכיאור! תראה!‬
‫אתה כזה בריון!‬
‫אני בריון?‬ ‫-כן!‬
‫אתה ביקורתי כלפי כל בחורה שאני מביא!‬
‫אגרוף בפרצוף אתה תחטוף ממני!‬
‫תלמה, חמודה, בואי…‬
‫יין נתזים?‬
‫כאן!‬ ‫-כאן!‬
‫שלי הכי מתוק.‬
‫מי שם צימוקים באורז?‬
‫אני! אני הכנתי את כל הארוחה.‬
‫גם הוספתי ציפורן להודו.‬ ‫-למה, יוסף?‬
‫תפוחי אדמה במיונז עם תפוחים מהעץ שלנו.‬ ‫זה מעדן!‬
‫והשנה אין עוגת שוקולד, חבר׳ה.‬
‫יש הפתעה: עוגת אגוזים, ‬
‫עם שלוש שכבות של שזיפים עסיסיים ורום…‬
‫יוסף, שמע… אל תשנה עוד דברים.‬
‫בחייך, בלתה. תטעם את הפירות המסוכרים.‬
‫עפתי על זה!‬ ‫-כן?‬
‫לגמרי. רק הייתה חסרה לי כוסברה במנות האלה.‬
‫יש כוסברה!‬ ‫-אז תוסיף.‬
‫מרים יודעת איפה. איפה מרים?‬
‫אולי היא עם יֶש?‬ ‫-אולי.‬
‫מה זה?‬ ‫-שכחו את זה פה מההפקה.‬
‫אוסיף לך כוסברה.‬ ‫-לא, לא צריך!‬
‫סמוך עליי.‬ ‫-נשחק ״גמד וענק״!‬
‫רעיון טוב, מרים. קדימה!‬
‫אני קיבלתי את בלתזר.‬
‫את לא אמורה לגלות, דודה.‬
‫מה, זה בפנטומימה?‬
‫הדודה לופיטה על זמן שאול בעולם הזה.‬
‫לא הבאתי מתנה, ‬ ‫אבל אני יכולה לתת תלוש שי לשעה בחינם.‬
‫נניח שהענק שלי הוא… אתה.‬
‫אחלה מסיבה, לא?‬
‫זאת רק קטורת.‬ ‫-זה אני, מרים.‬
‫האנשים האלה מגניבים.‬
‫ראית את יוסף בסביבה?‬
‫כן? ראית?‬
‫את מתכוונת להמשיך לברוח ממני?‬ ‫-קצת כבוד, בבקשה.‬
‫מתי, מרים?‬ ‫-קצת כבוד.‬
‫את לא מעשנת בסתר. אני מכיר אותך.‬
‫הייתי בתוך הראש שלך.‬ ‫-זה הבית שלי, ויטוריו.‬
‫אני אוהב שאת קוראת לי ככה. זה מגרה אותי.‬
‫די, ויטוריו.‬
‫אני אוהב את האורווה הזאת, ‬ ‫ואת ריח גללי העזים…‬
‫תפסיק.‬ ‫-הרגע בראתי סלע מוצק.‬
‫את מרגישה?‬ ‫-כן.‬
‫…וככה נוח העלה את החיות לתיבה!‬
‫יופי של סיפור, אלוהים.‬
‫אנחנו מחפשים…‬
‫מחפשים… את כולם.‬ ‫-את לא האורחת של מלכיאור?‬
‫כן, מלכיאור. מעניין אם…‬
‫אם הוא שם, בין השיחים.‬
‫כולם עדיין בבית.‬ ‫-כן? אולי בכל זאת אבדוק אם הוא שם.‬
‫בשביל מה?‬
‫היי… יש פה ריח של טבק?‬
‫הנה הוא.‬ ‫-איפה?‬
‫לכי ישר.‬ ‫-שם.‬
‫ראיתי אותו שם, בצללים.‬
‫זה טירוף.‬ ‫-אני יודע.‬
‫בואי נלך מפה.‬ ‫-מה אתה עושה?‬
‫בואי נברח ביחד.‬ ‫-תפסיק.‬
‫האנושות בסכנה גם ככה. מצדי שתתפוצץ.‬
‫נו?‬ ‫-לא.‬
‫אבנה לנו מלון על חוף הים.‬ ‫יהיה לך עסק משלך.‬
‫אני לא יכולה.‬
‫את יכולה לעשות כל דבר.‬ ‫שלושים שנה חיכיתי לרגע הזה.‬
‫ואם ישו לא יסכים?‬
‫אמצא איזה אידיוט אחר.‬
‫כל אחד יכול למלוך בעולם הזה.‬ ‫-תן לי לדבר איתו.‬
‫רוצה שנעבור לעולם אחר?‬ ‫-די כבר, ויטוריו.‬
‫נעבור למאדים.‬ ‫-די.‬
‫נעבור לצדק.‬ ‫-בבקשה…‬
‫או לאוראנוס.‬ ‫-אתה חייב ללחוש?‬
‫חם באוראנוס…‬ ‫-אל תדבר ככה.‬
‫אם יהיה לך קר, אחמם אותך עם הזקן שלי.‬ ‫-הקול שלך…‬
‫את יודעת למה הוא מסוגל.‬
‫למה דווקא בקול הזה…‬
‫תפסיק!‬ ‫-מה קרה?‬
‫די, ויטוריו. השתגעת?‬
‫מרים, את הורסת לי את החיים.‬ ‫-השתגעת?‬
‫את משגעת לי את השכל.‬ ‫-מה קורה פה?‬
‫את מטריפה אותי, מרים.‬
‫בואי הנה.‬ ‫-די.‬
‫הנה, בראתי עוד סלע. תרגישי.‬
‫מרים!‬ ‫-זה יוסף!‬
‫יוסף בא!‬
‫בוא! שהוא לא יראה אותנו.‬
‫מרים?‬
‫איפה היא?‬
‫רוצה שאהפוך אותו לעיוור?‬ ‫-די.‬
‫זה יהיה מהיר.‬ ‫-תפסיק.‬
‫שאעשה אותו צולע? זה אופנתי היום.‬
‫בכל פינה תראי שני צולעים.‬ ‫-טוב, אולי…‬
‫קדימה.‬ ‫-די! אני כבר משתגעת.‬
‫מבטיחה שתחשבי על זה?‬ ‫-קודם אני צריכה לדבר עם ישו.‬
‫מגיע לך גבר שמעריך אותך.‬ ‫-כן, בסדר.‬
‫שחרר אותי.‬ ‫-לכי.‬
‫בשם אני…‬
‫אפשר לעזור לך?‬ ‫-סליחה?‬
‫לאן את הולכת?‬ ‫-זה הבית שלי.‬
‫ישו נח.‬ ‫-מה?‬
‫הוא היה עייף מאוד.‬ ‫אבל אספר לו שהיית פה.‬
‫טוב? ביי.‬
‫אני אימא שלו.‬ ‫-אני יודע.‬
‫את רוצה להשאיר הודעה?‬ ‫-אל תתגרה בי, טוב?‬
‫אני יודעת מאיפה באת.‬ ‫אני מכירה טיפוסים כמוך.‬
‫הכרתי אנשים שחיסלו את הבנים שלהם.‬
‫״מרים״, נכון?‬ ‫-״גברת מרים״ בשבילך.‬
‫אקרא לך ״מריקוטה״.‬ ‫מריקוטה, יֶש תשוש.‬
‫ארבעים הימים במדבר היו מהפנטים, ‬
‫והוא עשה הרבה דברים‬ ‫שהוא לא האמין שהוא מסוגל לעשות.‬
‫אז בואי ניתן לו לנוח, מאמי שלי.‬
‫דבר ראשון, ״מאמי״ בתחת שלי.‬
‫טוב? יופי.‬
‫אני מרים האמיתית.‬
‫אני מרים הגאה, מרים שדורכת על ראש הנחש, ‬
‫והבן שלי לא יהיה שפוט של איזה קבצן מהמדבר.‬
‫זה לא קיבוץ נדבות, זאת התנדבות.‬ ‫-אגיד לך מה יקרה:‬
‫אני אכנס לחדר הזה.‬
‫אחרת, ההתנדבות הבאה שלך תהיה בעמותה‬
‫שתציל מקרקעית ים המלח‬ ‫את הביצים הרקובות והאכולות שלך.‬
‫שאני אמות…‬ ‫-תודה רבה לך.‬
‫כזאת אגרסיבית…‬
‫ישו! נעלת את הדלת?‬
‫הוא בטח נעל מבפנים.‬ ‫-הוא אף פעם לא נועל.‬
‫תני לציפור שלך לעוף, מאמי שלי.‬
‫ישו!‬
‫הוא ישן. זה בטח בגלל התה.‬
‫איזה תה?‬ ‫-הוא היה מבולבל.‬
‫הוא אמר שהוא צריך לחשוב, ‬ ‫לעשות סדר בראש, ‬
‫אז הכנתי לו תה.‬
‫איזה מין תה?‬
‫תה שמצאתי במטבח שלך, מוחבא בפינה.‬
‫את התה לגלאוקומה של יוסף?‬ ‫-הוא חזק?‬
‫כמה תה הוא שתה?‬
‫ישו המסכן היה צמא.‬ ‫הוא שתה עד הטיפה האחרונה.‬
‫חמודי?‬
‫התה הזה לא עזר.‬
‫חמודי, זאת אימא.‬
‫חמודי?‬
‫אורלנדו!‬
‫חמודי?‬ ‫-אורלנדו!‬
‫לחיים יש תכניות אחרות בשבילך.‬ ‫-יש לך ייעוד נעלה.‬
‫- מזל טוב ישו הבוגר, בן 30! -‬
‫שמור על ראש פתוח.‬
‫הוא מתרומם?‬
‫מעניין איך ישו יתמודד‬ ‫עם זה שהוא הבן של אלוהים.‬
‫אתה חייב להבין שגם אתה אל עכשיו.‬
‫אתה מסוגל לעשות כל דבר.‬
‫איפה אני?‬
‫אתה בתוך הראש שלך.‬
‫מי אתם?‬
‫כולנו כבר היינו בדילמה הזאת.‬
‫אני בודהה. הוא שיווה.‬
‫מי אתה?‬ ‫-טום קרוז יסביר לך מתישהו.‬
‫יש גם את ג׳ה, אבל קשה לתקשר איתו.‬
‫בא לי לאכול שעועית, אם יש לך במקרה.‬
‫ויש גם את אללה. תראה.‬
‫אללה תכף יחזור, נכון?‬
‫כן, הוא יבוא. הוא מתבייש.‬
‫לא אמורות להיות לך ארבע זרועות?‬
‫זין. אגנלדו!‬
‫רגע, אני בא! סליחה!‬
‫שנייה. סליחה. הייתי בהפסקת צהריים.‬
‫שלום לכולם.‬
‫נו, תתמקם!‬ ‫-תירגע.‬
‫ישו, להיות אל זה כיף חיים.‬
‫היו לי תכניות אחרות.‬ ‫-לכולנו היו.‬
‫נראה לך שרציתי לעמוד פה, כולי בכחול, ‬ ‫כשאגנלדו מתחכך בי מאחור?‬
‫גם לי זה לא כיף.‬
‫אבל למה אני?‬
‫לשמור כעס בבטן‬
‫זה כמו להחזיק גחל בוער‬ ‫כדי לזרוק אותו על מישהו.‬
‫אתה נכווה ממנו.‬ ‫-סתום כבר, בודהה!‬
‫מה?‬ ‫-כל פעם שאין לך תשובה למשהו, ‬
‫אתה מחרטט איזה פתגם כאילו אתה יודע הכול.‬ ‫-ואתה לא יודע כלום.‬
‫יודע יותר ממך.‬ ‫-כן? מה משמעות החיים?‬
‫טוב, משמעות החיים…‬
‫הם עלה שצף בנהר, ‬
‫בלי מים, בלי גבולות, רק…‬
‫הקלישאות האלה עובדות‬ ‫רק על המאמינים שלך.‬
‫עלינו זה לא עובד, חומד.‬ ‫-תודה שאתה לא יודע!‬
‫הייתי אוכל איזה ארטיק עכשיו.‬
‫חבר׳ה, בואו נתרכז.‬ ‫-‬
‫ישו, ממה אתה מפחד?‬
‫אני מפחד להיכשל, ‬
‫ולא להיות מובן כהלכה.‬
‫פשוט תכתוב את הכול. אף אחד לא יתבלבל.‬
‫אבל אני האדם הנכון למשימה?‬
‫תירגע, בנאדם.‬
‫אנשים הם מטומטמים.‬
‫הם מאמינים לכל דבר.‬
‫תראה אותי!‬
‫תראה את שיווה! ואת הטיפוס הזה!‬
‫רוצה שכטה?‬
‫אתם חושבים שאני חייב להסכים?‬
‫אני חושב שההזדמנות‬ ‫לא תחזור על עצמה, חומד.‬
‫טוב, תודה. עשיתם לי סדר במחשבות.‬
‫יופי, ישו.‬
‫תמשיך ללמוד, ואף פעם…‬
‫מה נסגר איתך?‬ ‫-נמאס לי ממנו!‬
‫די!‬ ‫-מה קרה?‬
‫אני לא יכול יותר!‬ ‫-רק אמרתי…‬
‫הוא בלתי נסבל!‬
‫תירגעו, כולכם. זה מיותר.‬
‫אני עוזב.‬
‫תביא כיף!‬
‫איפה עוד?‬
‫היי, גבר, ‬
‫אתה קולט שתהיה אבא ובן בו־זמנית?‬
‫זה מטורף, אחי.‬ ‫-עזוב אותו, הוא גמור.‬
‫אני מסטול תחת.‬
‫איפה אני?‬
‫זין.‬
‫זין…‬
‫לציור הזה אקרא‬ ‫״הטבלת בנו החדש של אלוהים״.‬
‫לעזאזל!‬ ‫-לא?‬
‫שוב?‬ ‫-לא ייאמן.‬
‫הפעם זה יצליח.‬ ‫-בטוחה?‬
‫ניסית כ״כ הרבה פעמים…‬
‫בעצם, הבורדו נראה קצת…‬
‫יודעת מה? הנה, מוכן.‬
‫זה מוכן.‬
‫ואתה מוטבל. אני עושה ככה וזהו זה.‬
‫תודה, אלוהים.‬
‫מה קורה פה?‬
‫ישו!‬ ‫-תודה לאל!‬
‫הוא חזר!‬
‫ידעתי שתחזור.‬
‫איזה יופי.‬ ‫-חזרתי? מאיפה?‬
‫נעלמת לשבוע!‬
‫הרגיש לי כמו חמש דקות.‬
‫התה של יוסף חזק, אמרתי לך.‬
‫חשבנו שוויתרת על השליחות שלך.‬
‫לא, חשבתי עליה.‬ ‫-יֶש, תירגע.‬
‫הסברתי לכולם מי אתה באמת.‬
‫הסברתי להם שאתה פרוע, מזל גדי שובב, ‬
‫לפעמים אפילו בהגזמה.‬
‫תראה, אורלנדו…‬
‫שלושת האמגושים הסבירו לי, עזרו לי.‬
‫ואתה צודק במאת האחוזים.‬ ‫שאף אחד לא יגיד לך מה לעשות.‬
‫אורלנדו הוא ברכה על הבית שלנו.‬
‫תפסיקי!‬ ‫-זה נכון!‬
‫תעשה שוב את הקטע על זה‬ ‫שאמרת לאברהם לעקוד את הבן שלו.‬
‫בסדר. בדרכי הנה, ‬
‫ראיתי את אברהם עם גרזן ביד.‬
‫אמרתי לו ״אברהם״…‬ ‫-אני מכיר את זה.‬
‫לא כתבת את זה.‬ ‫אתה גונב בדיחה של מישהו אחר.‬
‫יא אללה…‬ ‫-באתי הנה להגיד ש…‬
‫יֶש, תירגע.‬
‫באיזה קטע?‬ ‫-איחרת.‬
‫עכשיו אני הבן של אלוהים.‬
‫אתה יכול לחזור ליוסף.‬
‫אורלנדו!‬
‫הגיע הזמן שתקרא לי ״לוציפר״.‬
‫שאני אמות…‬ ‫-קרא לי לוציפר.‬
‫כמה קל היה לפתות אותך במדבר, ג׳יזס.‬
‫מה פירוש?‬
‫זה הצליח לי כהרף עין.‬
‫אני לא מאמין שכל הזמן הזה‬ ‫היית מישהו אחר.‬
‫ניצלת אותי, אחי?‬
‫האמנתי בך, גבר!‬
‫חשבתי שזה אמיתי.‬
‫חשבתי שזה מיוחד.‬
‫אבל לא, אתה רק ניצלת אותי.‬
‫אתה רעיל, אתה יודע?‬
‫יא אוכל בתחת!‬
‫לוציפר, אני מצווה עליך…‬
‫עוף מפה!‬
‫אלוהים!‬
‫אהבתי את העוצמה שלו!‬
‫אתה גמור, סבא׳לה!‬
‫נגמר הזמן של אלוהים.‬
‫הבן שלו יחליף אותו.‬ ‫-אמרתי שאני מסכים בתנאי ש…‬
‫השתלטתי על הכוחות שלו.‬ ‫אני הבן של אלוהים.‬
‫מי תהיה הגברת הראשונה שלי?‬
‫אני לא מוצא את ה…‬
‫היי!‬
‫תוריד ת׳ידיים שלך מאשתי תכף ומיד…‬
‫לעזאזל!‬
‫נגמרו השטויות!‬
‫זה הזמן לנקמה שלי.‬
‫עכשיו הם העכברים של סינדרלה.‬ ‫-הסנדקים שלי!‬
‫בן, אני לא יודע מה קורה לי.‬
‫רק אתה יכול להציל אותנו.‬
‫אורלנדו.‬
‫בדרך הקלה, או בדרך הקשה?‬
‫תראה אותה!‬
‫ברצינות? דג?‬
‫סליחה, אני עדיין לומד.‬
‫מרים, תביאי לחם.‬
‫אראה לך יכולות אמיתיות.‬
‫אלוהים…‬
‫אין טעם, ישו.‬
‫אתה נגדי זה לא כוחות.‬
‫תצטרף אליי.‬
‫בוא נשלוט בעולם ביחד.‬
‫אף אחד לא יוכל לעמוד בדרכנו.‬
‫אני אראה לך יכולות.‬
‫אין טעם לנסות. אני יכול לעשות בך כרצוני.‬
‫ככה. תסתובב.‬
‫תסתובב…‬
‫עצור!‬
‫עכשיו תעשה מקרנה!‬
‫ידיים על הראש… בדיוק.‬
‫לנענע את הישבן אתה יודע? רד למטה.‬
‫כשאת רוצה את יכולה!‬
‫תראי לי.‬
‫ככה.‬
‫ועכשיו ריקוד הלימבו.‬
‫ככה. בואו נראה.‬
‫ככה.‬
‫עכשיו על רגל אחת.‬
‫לברוח מהדרקון! איפה הוא?‬
‫הנה הוא! לברוח!‬
‫אתה ההוביט! תשיג את היהלום!‬
‫קח אותו מהמערה ותברח מהדרקון.‬
‫הוא יורק עליך אש! תשתטח!‬
‫לקום! לקחת את היהלום!‬
‫לחזור למערה!‬
‫ו… מספיק!‬
‫התעייפתי.‬
‫בואי, מרים. רקדי.‬
‫רקדי!‬
‫עכברים!‬
‫יש פה עכברים!‬
‫בני, ‬
‫הוא נמצא בינינו.‬
‫אורלנדו, אתה…‬
‫אתה צודק.‬
‫אני יודע.‬
‫הזמן של אלוהים נגמר.‬
‫בדיוק.‬
‫ויכול להיות לו רק בן אחד עלי אדמות.‬
‫אני אוהב אנשים אינטליגנטיים.‬
‫והבן הזה…‬
‫יכול להיות בכל מקום.‬
‫מה פירוש?‬
‫הוא נמצא בינינו.‬
‫לא בטוח שהבנתי.‬
‫אלוהים נמצא בכל מקום.‬
‫אני רואה אותו שם, עם אגן שבור.‬
‫אבל הוא גם בתוך כל אחד מאיתנו, ‬
‫כולל אותך.‬
‫איך? לא בטוח ש…‬
‫לא?‬
‫מה זה?‬
‫מה?‬
‫איפה ישו?‬
‫עזבו. הוא ברח. הוא פחדן.‬
‫הוא יודע שהוא…‬
‫הוא יודע…‬
‫אני מרגיש…‬
‫הוא יודע…‬
‫משהו שאכלתי עושה לי רע.‬
‫זאת רק צרבת.‬
‫לך תזדיין!‬
‫יוסף!‬ ‫-מרים!‬
‫אתה בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫תסתכל עליי.‬
‫מה זה?‬
‫אלוהים, בלתזר.‬
‫זאת ריבה?‬
‫ראיתי פה עכברים.‬
‫איפה הם?‬
‫עכשיו אתה מבין למה אני צריך אותך, בן?‬
‫כן, אבא.‬
‫הרשע תמיד חוזר.‬
‫זה מדהים.‬
‫אתה בסדר, ישו?‬ ‫-עכשיו כן, אימא.‬
‫קישטה! עופו מפה!‬
‫אני שמח שקיבלת את השליחות, בני.‬
‫עוד לא הסכמתי, אבא.‬
‫מה פירוש, לא הסכמת?‬ ‫אמרת שאתה מבין אותי.‬
‫כן, הבנתי, אבל לא הסכמתי.‬
‫אני לא בטוח שאני מוכן לוותר על הכול.‬
‫חוץ מזה, זה לא בדיוק מתאים לי.‬ ‫אתה יודע? אני…‬
‫אני לא בטוח שאני מסכים עם הסגנון שלך.‬
‫לשלוח אבא להרוג את הבן שלו בשביל צחוקים, ‬
‫להשמיד עיר שלמה, להפוך אנשים לאבן, ‬
‫להחזיק את יונה בתוך דג במשך חודש שלם…‬
‫זה לא בסדר.‬
‫אני אוהב ג׳אגלינג, מחרוזות, ‬
‫מוזיקה, ‬
‫שירה…‬
‫הסגנונות שלנו שונים, אני יודע.‬
‫לפעמים המתיחות שלי עוברות את הגבול.‬
‫אבל תקשיב לי עד הסוף.‬
‫אתה רק עכשיו בן 30, נכון?‬
‫מה דעתך שנעשה…‬
‫שלוש שנות התמחות?‬
‫זה אפשרי?‬ ‫-בטח.‬
‫בגיל 33, אם עדיין לא תהיה מעוניין, ‬
‫אמצא מישהו אחר, ‬ ‫ואתה תוכל לחזור לשירה שלך, ‬
‫למוזיקה שלך וכל זה.‬
‫רגע. אתה רציני?‬
‫אם אתחרט בעוד שלוש שנים, ‬
‫הכול יחזור להיות כמו שהיה קודם?‬
‫לגמרי. בגיל 33, אתה משוחרר.‬
‫נשבע?‬
‫אני אלוהים. אני לא משקר.‬
‫טוב. אבל בתנאי אחד.‬
‫איזה?‬
‫אני רוצה לבחור את 12 המאמינים שלי.‬
‫הבנתי.‬
‫אתה יודע שהם לא חייבים להיות 12 מאמינים.‬
‫אפשר גם 12 מאמינות.‬ ‫-אני יודע, ‬
‫אבל כבר בחרתי לי 12 אנשים.‬
‫כמובן.‬ ‫-חבר׳ה, מה קרה?‬
‫בן זונה!‬ ‫-מה זה?‬
‫הוא מת.‬
‫הוא הבהיל אותי! מאיפה הוא צץ?‬
‫זה היה מיותר. בדיוק על זה אני מדבר.‬
‫נו, תקים אותו לתחייה.‬
‫יש שם שרפה.‬ ‫-איפה?‬
‫מרים, בואי איתי.‬
‫לא.‬ ‫-בואי כבר!‬
‫הבית הזה יכול להתלקח תוך שנייה.‬
‫תעשי לי ילדה! בואי!‬
‫איפה השרפה?‬ ‫-אין שרפה.‬
‫מה?‬ ‫-כלום.‬
‫זה ממש מיותר.‬
‫בבקשה.‬
‫תיפרד מאימא שלך.‬ ‫-שלום, בן.‬
‫שלום, אימא. תודה על הכול.‬
‫אוהבים אותך.‬
‫ביי, דודה לופיטה.‬ ‫-סע לשלום.‬
‫סליחה על הבלגן.‬
‫וואו!‬
‫אנחנו הולכים לגן עדן?‬
‫מה, זה? לא.‬
‫אנחנו נוסעים לגליל, ‬ ‫אבל רציתי לעשות יציאה דרמטית, ‬
‫עם אפקטים דרמטיים. ‬
‫עניים מתים על דברים כאלה.‬
‫אלוהים!‬ ‫-מה קרה, יוסף?‬
‫אני רוצה לדבר איתו.‬
‫אלוהים, תקשיב לי עד הסוף.‬
‫הייתי אינפנטילי נורא‬
‫בריב המיותר שהיה לנו‬
‫על אהבתם של מרים וישו.‬
‫אז רציתי להתנצל.‬
‫תהיתי אם אולי נוכל…‬
‫אם נוכל להיות חברים.‬
‫בטח.‬
‫חברים?‬ ‫-חברים.‬
‫שנלך?‬ ‫-מה זה היה?‬
‫סתם, לחיצת יד.‬ ‫-הזרוע שלי!‬
‫זה כואב נורא!‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין ‬